![]() |
![]() |
|
#51
|
|||
|
|||
![]()
SUB REGIMUL VIOLENȚELOR
Moartea subită a lui Duca furnizase guvernului prilejul de a inunda iarăși țara cu vechile calomnii împotriva Mișcării Legionare, „mișcare teroristă” ce propagă „cultul violenței2 ; mișcare ce vrea să ajungă la putere printr-o lovitură de stat, spre a introduce apoi o ”sângeroasă dictatură”. Îndeosebi în Franța, grație relațiilor pe care Titulescu le întreținea cu redacțiile marilor gazete pariziene, pierderea lui Duca a fost comentată în termenii cei mai ofensatori pentru Mișcare. Atentatul de la Sinaia, scria presa franceză, nu lasă să subziste nici o îndoială asupra caracterului terorist al acestei grupări, și e regretabil că guvernele anterioare îi toleraseră activitățile subversive. În literatura legionară, nu se va găsi un singur rând care să poată fi interpretat în sensul unei adeziuni a Mișcării la doctrina violenței. Spre deosebire de comuniști și de fasciști, Corneliu Codreanu a repudiat categoric ideea cuceririi pe calea acțiunii directe. Teoriile lui Sorel nu l-au tentat. Corneliu Codreanu n-a creat Mișcarea în scopul de a face din ea un instrument de revoltă împotriva ordinei constituite. În educația politică dată legionarilor, s-a insistat în mod deosebit asupra necesității de a se manifesta întotdeauna în cadrul legalității. Lupta Mișcării a fost loială față de forma constituită de stat. Propaganda legionară s-a desfășurat în acord cu legile țării : „Atâtea drepturi ne sunt acordate de Constituție ; vom căuta să ne afirmăm politic, în măsura în care ni se permite acest lucru”, învăța Corneliu Codreanu. Fără îndoială, Mișcarea Legionară înălța steagul unei revoluții. Orice revoluție tinde la schimbarea ordinei existente. Dar revoluția legionară nu e cantonată în ordinea politică ; ea depășește politicul. Are caracterul unei transformări mai profunde, care acționează asupra fondului sufletesc al individului și al neamului. Mișcarea urmărește crearea noului tip de român, fidel valorilor morale și naționale permanente. Transformările politice și sociale vin în al doilea rând, ca un epifenomen al schimbărilor spirituale. Victoria Mișcării trebuie să survină ca o consecință a unui „proces” intim de convingere, realizabil în conștiința națională. Când acest proces va fi cucerit marea majoritate a neamului, biruința va veni singură ; pentru că majoritatea de adeziuni individuale, în favoarea Mișcării, garantează o majoritate legionară în Parlament și în orice consultare populară. Bineînțeles, condiția prealabilă a ascensiunii normale a Mișcării spre putere era ca legile statului să fie respectate de către toate partidele. Mișcarea Legionară își luase angajamentul de a nu ieși din cadrul constituțional existent ; însă cerea ca toate partidele să facă dovada, cu scrupulozitate, a unei loialități egale în raporturile lor cu Mișcarea." Acțiunile acestea n-au fost comise din inițiativă legionară, ca niște acte de terorism banal și gratuit. Nu legionarii începuseră să atace autoritățile deoarece doctrina lor îi împingea spre violență, ca singură cale de cucerire a puterii . . . E tocmai contrariul. Guvernul luase inițiativa ; autoritățile, primele, s-au năpustit asupra legionarilor ; ele au arestat, lovit, torturat și omorât. „Violențele” legionarilor n-au fost decât riposte față de teroarea și violențele adversarilor lor. În toate cazurile, legionarii au acționat în legitimă apărare. Provocările atingeau culmea brutalității sub guvernarea liberală, în toamna lui 1933, când ele au provocat reacția „Nicadorilor”. În permanență guvernul a întreținut această confuzie, acționând la umbra cenzurii. Era strict împosibil să se publice ceva în legătură cu ilegalitățile comise de el. La ordinul guvernului, cetățeni au fost uciși, atunci când își exercitau legal drepturile lor politice. Simplul fapt de a fi lipit un afiș a costat viața lui Virgil Teodorescu. Cum poate merita un guvern respectul, când ia însăși viața acelora pecare are misiunea să-i protejeze ? Guvernul își distrusese, prin propriile excese, fundamentul legal al autorității. Transformase raporturile de drept dintre guvern și cetățeni în raporturi de forță în nici un mod legionarii nu s-au ridicat împotriva ordinei legale, ei s-au opus dizolvării acesteia de către cei care, investiți temporar cu prerogativele puterii, le-au transformat în privilegii și au batjocorit toate instituțiile statului. Poate fi dominată revolta atunci când se vede că oamenii onești și loiali nu-și mai găsesc în stat nici un punct de sprijin pentru salvgardarea drepturilor lor ? Sau, mai degrabă, exasperați de lovituri, nedreptăți și umilințe, oprimații sunt împinși de tirani la meritata replică ? Aceasta e ordinea și atmosfera în care au fost declanșate violențele atribuite legionarilor. Loviturile date legionarilor nu erau îndreptate împotriva lor în calitate de oameni. Brutalitatea avea o semnificație mai profundă, politică și spirituală. Erau prigoniți pentru că aparțineau Mișcării Legionare. Nu era întâia dată în cazul Duca, nu va fi nici ultima oară când legionarii se găseau în fața alternativei de a abdica în fața unui stat terorist, sau a recurge la violență pentru a supraviețui. Dacă ar fi fost vorba de o grupare politică obișnuită, bazată pe interese personale, e în afară de orice îndoială că membrii ei ar fi cedat de la prima presiune guvernamentală și și-ar fi căutat satisfația în altă parte. Or, Mișcarea Legionară avea o altă structură, altă mentalitate. Era un insrument al destinului național. Dezertarea membrilor ei din fața nedreptății și abuzul de putere de o așa anvergură, ar fi compromis perspectivele de progresie ale Neamului românesc în istorie. Problema era extrem de complexă. Legionarii puteau să se expună mai puțin și să sufere mai puțin. Însă ei nu erau călăuziți de propriul interes. EI SE CONSIDERAU ÎNSĂRCINAȚI CU O MISIUNE ; își luaseră un sfânt angajament față de patrie. Last edited by antiecumenism; 12.04.2014 at 02:02:41. |
#52
|
|||
|
|||
![]()
Politica era pentru ei, așa cum zicea Moța, o religie. Nu o vedeau ca pe un mijloc de satisfacere a pretențiilor lor personale, ci de înălțare și de ocrotire a Națiunii. De aceea, dușmanul trebuia înfruntat cu orice preț, trebuia oprită avalanșa de ilegalități și de crime ce amenința cu nimicirea Mișcării și aservirea și mai tare a neamului. Trebuia să se ivească gestul care să impună respectarea Legiunii. Legionarii puteau pieri în calitate de indivizi, dar nu Mișcarea și tezaurul ei de principii. Fără reacția aceasta „in extremis”, înfăptuită cu toată conștiința valorii actului, Mișcarea ar fi fost eliminată de multă vreme din viața politică. Dacă Duca trăia, după toate crimele sale, putând să se laude că cu ajutorul metodelor „puțin mai forte, dar indispensabile, tinerii s-au cumințit”, dosarul Mișcării Legionare ar fi fost închis din 1933. În această tragică alternativă a fost plasată Mișcarea, de nenumărate ori, de către adversari. Mișcarea a ales întotdeauna calea onoarei. Mereu au ieșit din sânul ei „răzbunători”, oameni de elită, pătrunși de importanța sacrificiului, pentru ca, peste trupurile lor martirizate, Garda de Fier să-și poată continua înaintarea triumfătoare.
După dizolvare, Corneliu Codreanu, din clandestinătate, a lansat o Circulară, în care denunța crimele guvernului Duca împotriva unei grupări politice ce s-a menținut în cadrul unei stricte legalități. “Încă din luna iulie, „Garda de Fier” n-a dat loc nici unei întruniri publice, n-a făcut nici o agitație, n-a tipărit nici un manifest, n-a dat naștere nici unui conflict cu autoritatea publică . . . Singura activitate a „Gărzii” era o operă de educație constructivă : ridicarea unui cămin la Bucureștii-Noi. Unii lucrau, iar altora le creștea inima, văzând cum în fiecare zi din sforțarea brațelor comune, se înălța tot mai sus rodul muncii lor, sub binecuvântarea lui Dumnezeu. Acești tineri nu s-au făcut vinovați cu nimic, n-au atacat pe nimeni, n-au spus nici măcar unui singur om : „dă-te mai încolo”. În această situație, a sosit d-l Duca la guvern, cu necontenitele domniei-sale amenințări -care constituiau în același timp asigurări pentru bancherii străini, stăpânii României- că va dizolva „Garda de Fier”. Ce putea să justifice dizolvarea „Gărzii”? 1. Atitudinea noastră ? Agitații ? Tulburări grave sau măcar mai puțin grave ? Acțiune subversivă ? Teroristă ? Exclus ! Pentru că n-au existat. Nici măcar în conștiința acuzatorilor și călăilor noștri. 2. Cel puțin justificată teamă de concurență la guvernare ? Exclus ! Pentru că noi nu lucrăm pe plan prezent. Lucrăm pe planul de viitor. N-am cerut și nu cerem guvernul. Mai mult : nici nu ne ineresează cine vine la guvern. Ne este absolut indiferent. Pe noi ne interesează România de mâine, luând, se înțelege, parte, într-o anumită proporție -pentru școala noastră- la toate acțiunile prezentului : parlament, ziaristică, știință, artă, etc . . . Acest adevăr înlătură și minciuna, ce ni se pune obișnuit în sarcină în asemenea ocazie, că am urmări o lovitură de stat. Lovitura de stat presupune voința de-a guverna acum. De altfel, noi n-am fost împiedecați de la exercitarea vreunei încercări de violență sau ilegalitate, ci din contra am fost împiedecați prin violență de-a întrebuința calea legală. Și acum o mică întrebare : Cum justifică omul cu suflet de fiară, d-l I.G.Duca, tot sângele pe care l-a vărsat, sângele românesc al camarazilor noștri nevinovați ? . . . Chiar și ușile justiției, latura parchetului ne-au fost închise ca unor câini turbați. La nenumăratele cereri legale de intervenție nu s-a răspuns. În sufletele a zeci și mi de tineri, care cunosc și admiră atitudinile justiției din alte țări -în cazuri similare- se clatină mândria născută din credința în virtuțile justiției românești. Este posibil ca într-o țară cu justiție, oameni care n-au nici o vină să fie torturați de săptămâni întregi și să nu-și poată găsi dreptatea sub nici o formă ? Totuși, adevărata justiție, nu parchetul, nu se poate să nu facă dreptate. Ei ne vom adresa. Dragi camarazi, care veți sărbători în închisori Crăciunul, cu trupurile însângerate și cu inima plină de doliu, să nu vă descurajeze această „izolare”, pentru că Dumnezeu nu este contra noastră și de aceea nu vom putea fi învinși niciodată. Vom strânge rândurile noastre răzlețite și Garda de Fier va ieși din aceste suferințe mai luminoasă ca niciodată”. (Circulară apărută în ziarul „Cuvântul” din 24 decembrie 1933). |
#53
|
|||
|
|||
![]()
UN DOCUMENT EDIFICATOR
La deschiderea Parlamentului, în primăvara anului 1934, opoziția revoltată de rezultatele frauduloase ale alegerilor, care-i decimase rândurile, a declanșat atacuri furioase împotriva guvernului liberal. În momentul „Discursului la Mesaj”, toți conducătorii opoziției s-au succedat la tribuna Camerei, condamnând violențele comise de către guvern pentru asigurarea majorității parlamentare. Cu această ocazie, a fost deschisă și problema Gărzii de Fier, a dizolvării ei, a arestărilor ilegale efectuate în întreaga țară. Oratorii au cerut punerea în libertate a victimelor răzbunării partidului Liberal și egalizarea anchetelor. În cursul acestor dezbateri furtunoase, s-au evidențiat, prin energica apărare a tineretului legionar, Octavian GOGA, conducătorul Partidului Național-Creștin, și Grigore IUNIAN, șeful Partidului Radical-Țărănesc. Primul era președintele unei formațiuni politice de dreapta ; în timp de Grigore Iunian reprezenta tendința de stânga în politica românească. Acesta din urmă se despărțise de Partidul Național-Țărănesc și-și formase propriul său partid, de orientare mai radicală. La ultimele alegeri, el reușise cu mare greutate să obțină cei 2 la sută din voturile cerute de legea electorală și, astfel, să aibă 4 deputați în Parlament. Totuși, deși poziția lui a fost foarte departe de idealurile legionare, omul acesta nu putuse suporta spectacolul sângeros oferit țării de Partidul Liberal. Grigore Iunian era un „rara avis” în politica românească de după război. Democrat convins, el cerea aplicarea strictă a constituției și respectul total al voinței poporului. Teroarea dezlănțuită de Partidul Liberal în timpul alegerilor, și după atentatul de la Sinaia, îl revoltase : hotărâse atunci să intervină cu întreaga lui energie în favoarea miilor de legionari ce gemeau în închisori fără nici o formalitate legală, ridicați arbitrar de poliție și jandarmi. Vasile MARIN, profund emoționat de discursul ținut la Cameră de Grigore Iunian, discurs în care el făcea rechizitoriul partidului guvernamental, acuzându-l deschis de agitația ce domnea în țară, îi trimite o scrisoare de mulțumire în numele său pesonal și în numele acelora care nu puteau vorbi. În aceeași scrisoare, îi punea la dispoziție noi date referitoare la situația prizonierilor, rugându-l să-și continue curajoasa acțiune, în vederea lămuririi opiniei publice." |
#54
|
||||
|
||||
![]() Citat:
Stefan cel Mare si Sfant a omorat dusmanii tarii si ai crestinismului. Acest voievod si-a aparat tara de cotropitori. Nu stiu ca I.G Duca sa fi fost dusmanul tarii si al cretinismului ortodox si sa fi fost un cotropitor al Romaniei, ca sa merite sa fie asasinat. In legatura cu sfintii legionari...las-o mai moale. Atunci cand niste persoane sunt trecute in calendarul ortodox si sunt canonizate de Sinodul BOR, abia atunci acele persoane sunt catalogate ca sfinti ortodocsi. Pana atunci nu. Zelea Codrenu nu a fost arestat si ucis impreuna cu ceilalti legionari datorita invataturii crestin ortodoxe, ci din motive politice. Atunci cum poti tu sa spui ca Zelea Codreanu e un martir al crestinismului? Al politicii DA, dar al ortodoxiei NICIODATA! Pentru ce sa laud o miscare politica omeneasca, asa cum a fost ML? Ortodoxia, care este divina, e suficienta. Maine, poate o sa spui ca e bine sa laudam PSD-ul sau PDL-ul ca aceste partide au facut mult bine tarii. Apropos, CE BINE a facut Romaniei ML, pentru ca tu spui ca ML a facut mult bine tarii? Legionarii crestini adevarati? Unii, poate da, pentru ca DOAR Dumnezeu stie ce este in inima omului.Dar asta nu inseamna ca TOTI legionarii erau buni crestini. Un criminal nu are cum sa fie un bun crestin. Intr-un pahar plin cu apa (suta la suta) sau cu var alb, daca se adauga doar o picatura de cerneala, intreg paharul se va colora in negru . Asa si cu miscarea legionara. Chiar daca ar fi facut bine (eu astept sa-mi spui acest bine), crimele savarsite de ai au "colorat" precum cerneala, intregul "vas" de fapte bune in negru. Un singur pacat e suficient ca sa-l arunce pe om in iad. Pentru Adam a fost suficient un singur pacat, ca sa fie alungat din gradina Edenului. Intradevar, la Sf. Liturghie se pomenesc eroii care si-au dat viata pentru apararea tarii. Dar oare, toti acesti eroi au fost legionari? Chiar nu stiam ca eroismul si vitejia, au aparut in Romania odata cu ML! Spui ca vad doar crime si asasinate atunci cand voprbim de ML. E vina mea ca ML s-a remarcat prin asasinate? Care e binele pe care l-a facut ML? Eminescu NU a facut parte din ML. In legatura cu ce ai spus despre evrei, ca vroiau sa faca stat in stat prin tarile pe unde au umblat, ITI DAU DREPTATE |
#55
|
|||
|
|||
![]() Citat:
__________________
Suprema intelepciune este a distinge binele de rau. |
#56
|
|||
|
|||
![]()
Ciprian Voicilă: Partea bună/partea rea a legii mârșave inițiate de Crin Antonescu
http://ciprianvoicila.blogspot.ro/20...artea-rea.html "Partea bună a legii fascist-liberale (a se vedea „Fascismul liberal” al lui Jonah Goldberg) este că evlavia față de Sfinții Închisorilor va presupune de acum înainte un risc asumat, cuantificabil în amendă sau privare de libertate. Cei ce îi iubesc pe Sfinții Închisorilor vor trece acest test. Dar cine va risca pentru Sfinții Închisorilor se va asemăna lor, va intra în familia lor, ca un congener în duh. Sistemul vrea evacuarea mărturisirii credinței creștin-ortodoxe și a afirmării identității românești din spațiul public în cel privat. Vrea, deopotrivă, etichetarea apriorică a celor care ar putea retrezi conștiința națională - ca și a celor care militează pentru păstrarea nealterată a identității ortodoxe- ca infractori, persoane suspecte din punct de vedere moral și civic. Ca de obicei, când vine vorba despre legislație în România, apar pasaje absconse de tipul „alte însemne” legionare, un paravan lingvistic în spatele căruia se poate ascunde, la nivel potențial, orice acuzație. Dacă vei vorbi despre Sfinții Închisorilor, trebuie să o faci cu scopul de a proteja drepturile omului și libertățile fundamentale sau, pur și simplu, de amorul artei(mai multe amănunte aici:http://www.realitatea.net/senat-pede...l_1416628.html). [Senatorii au adoptat, marți 8 Aprilie 2014 , o inițiativă legislativă care prevede ca persoanele care minimalizează în mod evident, prin orice mijloace, în public, Holocaustul ori efectele sale să fie pedepsite cu închisoare de la 6 luni la trei ani sau cu amendă, propunerea fiind inițiată de Crin Antonescu.] Corectitudinea politică devine canonul potrivit căruia fie vorbești corect (adică legal), fie vorbești incorect politic (adică ilegal) despre ei. În acest fel, fie falsifici realitatea istorică (de pildă, va fi imposibil să pomenești măcar despre adevărații torționari care îl vegheau din umbră pe Țurcanu, necum despre originea lor etnică, fiiindcă vei fi acuzat de instigare la ură rasială) - și, în fond, adevărul despre viața marii majorități a Sfinților Închisorilor - fie tușezi atât de tare liniile portretelor lor încât nu va mai fi nicio diferență, la nivel discursiv, între, să zicem, Lucrețiu Pătrășcanu sau Belu Zilber și Părintele Dimitrie Bejan. (Ciprian Voicilă) |
#57
|
|||
|
|||
![]()
http://www.realitatea.net/senat-pede...l_1416628.html
Prin proiectul de lege se mai propunea ca persoanele care participă la constituirea unei organizații cu caracter legionar sau aderă la o astfel de organizație să fie pedepsite cu închisoare de la 3 la 15 ani, însă această prevedere a fost eliminată de Comisia juridică, membrii acestei comisii invocând intrarea în vigoare a noului Cod Penal. Proiectul de lege a fost semnat, alături de Antonescu, de deputații liberali Andrei Gerea și George Scutaru. Potrivit inițiativei legislative, confecționarea, vânzarea, răspândirea, precum și deținerea în vederea răspândirii de simboluri legionare se pedepsesc cu închisoarea de la 3 luni la trei ani. Cu aceeași pedeapsă se va sancționa și utilizarea în public a simbolurilor legionare - drapele, insigne, uniforme, sloganuri, formule de salut, precum și orice alte asemenea însemne. Acestea nu constituie infracțiune dacă fapta este săvârșită în interesul artei sau științei, cercetării ori educației și interesul este exprimat în sensul protecției drepturilor omului și libertăților fundamentale și al prevenirii și combaterii incitării la ură națională, rasială sau religioasă, la discriminare și la săvârșirea de infracțiuni contra păcii și omenirii. Senatul a dezbătut în calitate de primă Cameră sesizată propunerea legislativă pentru modificarea Ordonanței de Urgență 31/2002 privind interzicerea organizațiilor și simbolurilor cu caracter fascist, rasist sau xenofob și a promovării cultului unor persoane vinovate de săvârșirea unor infracțiuni contra păcii și omenirii." -imbecilii astia satanisti l-ar fi arestat si pe IPS Bartolomeu Anania: "Marturisesc insa ca in “Fratia de Cruce” din Seminar nu se facea politica, nici antisemitism, ci doar educatie, si ca nu am avut de invatat decat lucruri bune: iubire de Dumnezeu, de neam si de patrie, corectitudine, disciplina in munca, cultivarea adevarului, respect pentru avutul public, spirit de sacrificiu." ![]() Last edited by antiecumenism; 14.04.2014 at 00:25:21. |
#58
|
|||
|
|||
![]()
Doamna Aspazia Oțel Petrescu: “Mișcarea Legionară este biruitoare în spiritul hristic”.
http://www.marturisitorii.ro/2013/12...-de-90-de-ani/ "..intr-un moment de exasperare, m-am pomenit strigând, cu o voce străină, stranie, strangulată de spaimă: “- Doamne! Nu mă lăsa!” Și, în clipa următoare, mi s-a întâmplat ceva nemaipomenit, nemaitrăit, nemaisperat. Hruba, lucarnele, treptele, jivinele, totul a dispărut. În jurul meu era numai alb. Un alb nelimitat, scânteietor, un alb ca de zăpadă proaspătă sub un soare strălucitor. Eram eu și totuși nu-mi percepeam existența. Ieșisem parcă din timp și din spațiu, nu știam, de fapt, ce eram și unde eram. Eram o vibrație intensă, aproape de nesuportat. Simțeam o încredere nețărmurită în ceva nespus de binefăcător, în ceva binecuvântat și totuși mistuitor ca un rug fără arsură. Este greu să definesc ce se petrecea cu mine, ardeam intens. Am așteptat o eternitate, în picioare, sprijinită de ușa celulei. – Aspazia Oțel Petrescu / “Strigat-am către Tine, Doamne” ![]() Doamna Aspazia Oțel Petrescu implineste astazi, 9 decembrie 2013, binecuvantata varsta de 90 de ani, varsta la care Parintele Justin Parvu i-a prezis ca va ajunge, insa fara el. Doamna Aspazia Oțel Petrescu s-a născut pe 9 decembrie 1923 la Cernăuți, într-o familie de învățători. După ce a urmat cursurile școlii primare în comuna Ghizdița, a fost înscrisă la Liceul din Bălți. Acolo a urmat un semestru, după care a fost retrasă din cauza unei hipocalcemii. Fiind pusă de părinți să aleagă între Chișinău și Cernăuți, urmează cursurile Liceului de fete ortodox „Elena Doamna“ din Cernăuți, noteaza Adevarul. După susținerea Bacalaureatului, la Orăștie, a urmat Facultatea de Litere și Filosofie de la Universitatea Babeș Bolyai din Cluj. Pe 9 iulie 1948 a fost arestată și a stat 14 ani după gratii. Asemenea Parintelui Justin, i s-a mărit pedeapsa cu patru ani pentru că nu a „colaborat“ si nu s-a dezis de idealurile sale. Portalul Marturisitorii publica in semn de omagiu pentru marea mucenita a neamului romanesc o mica prezentare, un poem de Mariana Gurza, un interviu inedit cu Doamna Aspazia despre Miscarea Legionara, realizat de jurnalistul Florian Palas cat si evocarea facuta de Pr. Fabian Seiche in lucrarea sa, “Martiri și mărturisitori români ai secolului XX – Închisorile comuniste din România”. La Multi Ani, Maica Aspazia! Aspazia Oțel Petrescu a venit ca un dar de la Cel de sus, într-o toamnă nostalgică…Despre domnia sa, s-a scris mult și încă se va scrie. Filonul bucovinean ne-a legat încă de la prima convorbire. Caldă, iubitoare și smerită. O viață închinată lui Hristos, Neamului Românesc. Un model de românism incontestabil. La început eram temătoare, copleșită de personalitatea celei care a cunoscut jertfa. Am realizat că, lumina divina, i-a aratat mereu drumul, a întărit-o, reușind să depășescă toate barierele. A rămas aceeasi…un ochi de lumină pentru Neamul Românesc. Nu și-a părăsit niciodată crezul. Iubirea, jertfa „te împlinește și te face desăvârșit”. Doamna Aspazia Oțel Petrescu este un Om împlinit, desăvârșită prin mucenicie. Am simțit puterea credinței. O vibrație ce te poate învălui oriunde te-ai afla. Majoritatea celor care au devenit mărturisitori și au cunoscut temnița, teroarea, au devenit mai puternici în credință. Acolo, în celule, Aspazia Oțel Petrescu și alți martiri ai Neamului Românesc au fost mai aproape de Dumnezeu ! Cu “Iisus în celulă” ! În prag aniversar am simțit nevoia de a-i dărui o îmbrațișare caldă, îmbrăcând-o în vers, așa cum mi-a fost dat…Un gest de iubire, de prețuire, de respect…O lacrimă de dor, rostogolită din “Țara fagilor”… Last edited by antiecumenism; 14.04.2014 at 00:49:25. |
#59
|
|||
|
|||
![]()
Vivat, crescat, floreat, mucenița Neamului Românesc,
Aspazia Oțel Petrescu! “De-aș fi vântul cu miresme parfumate …” ți-aș săruta inima cuprinsă de dor aș șterge urmele-ți însângerate lacrimile vărsate pentru popor. M-aș cuibări ca o copilă în poala ta sfântă mucenică și-am depăna filă cu filă povești din dulcea Bucovina. “Strigat-am către Tine, Doamne…” și vom striga mereu iar în Cetate cinsitindu-ne martirii, prin ale Tale taine să ai milă, Doamne, să faci dreptate… Destine frânte, umilința te-au întărit în vremuri grele reazăm ți-a fost credința frații te-au vegheat din stele. Neamul Românesc ți-a fost casă Sfinții din cer prieteni în veșnicie lupta pentru adevăr, mireasmă drumul tău, drum spre mucenicie. Strig catre Tine, Doamne azi la ceas aniversar dăiruiește-i sănătate bucurii, înmulțeste-i al său har. O îmbrățișare creștină din Țara Fagilor venită ca o sfântă cetină-n lumină de la legionari primită. Doamne, te rog, Tată Ceresc, jertfa i-a fost viața, mult a patimit Aspazia Oțel Petrescu, În lumină, prin iubire, a biruit! Vivat, crescat, floreat! Mariana Gurza Timișoara Decembrie, 2013 |
#60
|
|||
|
|||
![]()
Doamna Aspazia Oțel Petrescu este și va rămâne o mărturisitoare a lui Hristos, Cel care i-a trimis îngeri păzitori în celule comuniste. Așa cum bine subliniază editorul, ,,în volumul de față sunt ecouri ale acestei mărturisiri”…fiind vorba de femeia creștină, gata să rabde chinuri mucenicești din iubire pentru Hristos și pentru Neamul Românesc…”
Fidelă convingerilor legionare, așa cum au fost majoritatea intelectualilor, din acea perioadă, 14 ani de temniță, cu Hristos în celulă, Aspazia Oțel Petrescu, a știut să-și păstreze demnitatea și dragostea pentru neam, credința fiind prezentă alături de mărturisitori. Cu toții au fost animați de același ideal: iubirea pentru Hristos, lupta împotriva comunismului, dragostea pentru țară și neam. ,,Noi l-am întâlnit (pe Hristos -.n.n.) viu și adevărat în vârful foamei, al setei, al frigului, al singurătății și al terorii de nedescris…” Pentru Aspazia Oțel Petrescu, temnița, a fost ,,o onoare așa cum și Petre Țutea o considera”, toți răspunzând la o chemare a suferinței pentru izbăvirea neamului. Strigătul i-a fost auzit în toți anii de cumpănă. Rugăciunea i-a salvat viața. Cuvinte de folos, cuvinte vii…Comunicarea directă, smerită, i-a adus lumina tainică a Celui Preaînalt. Acolo, în răceala zidurilor, a primit mângâiere, mulțumind pentru suferința primită. Emoționantă evocarea, aruncării sale în izolatorul 3, o celulă mică cu șobolani… Experiența sa mistică pare fi desprinsă dintr-o filă de pateric. ,,Doamne nu mă lăsa…” Și strigătul i-a fost auzit…,,în clipa aceea toată realitatea din jurul meu s-a transfigurat. Nu mai era nici lucarna, nici platforma, nici scări care coborau, nici șobolani. Nu mai era nimic. Era o imensitate alba, era o lumină albă, eu eram cuprinsă de aceasta lumină, eu o simțeam concretă, atât de concretă încât eu o credeam materială. Era ca o lumină concretă, materială, o simțeam, mă simțeam cuprinsă în ea…Și nu era o lumină ca de la soare sau ca de la bec. Era o lumină ireală, o lumină…vibratoare” aducătoare de bucurie, de liniște și pace. Cred, sunt convinsă că această izolare în celula trei, nu a fost întâmplătoare – Sfânta treime mereu prezentă printre fii săi! Dar asta Nu aveau cum să știe și să înțeleagă inchizitorii… Fascinante aceste trăiri povestite cu blândețe și smerenie. M-aș bucura dacă în timp ar dispărea ,,disprețul nătâng al unora” față de mărturisitorii Neamului Românesc. Istoria acestui încercat popor trebuie cunoscută așa cum a fost, recunoscându-ne valorile, idealurile înaintașilor. ,,Cum să nu iubești neamul care pune ca pecete pe trăirea sa credința primită de la strămoși din propria cenușă?” Nu putem nega sau deforma adevărul. Fără jertfa lor, cum am arata acum ca popor? Ne încăpățânăm să îi distanțam pe cei care într-o perioadă a vieții lor ne-au arătat calea spre mântuire. Ei l-au cunoscut pe Hristos în celulă! ,,Acolo în toiul suferințelor de neîndurat, ni S-a descoperit ca Domn al iubirii și al îndurării, prieten adevărat, certitudine imediată, naturală și clară ca lumina zilei”. |
|